Politické události
(Drahomír Brzobohatý)

1914 - 1918 
    První  světová  válka  (dále podrobněji po jednotlivých letech)  začala  po  atentátu  na  následníka habsburského trůnu Ferdinanda d´Este válkou Rakouska proti Srbsku 28. července.  Muži  bojovali  v rakouské  armádě  na  ruské, francouzské, srbské a italské frontě,  doma zůstaly  jen ženy,  děti a  starci. Celou válku byl nedostatek zboží,  hlavně potravin a šatstva.  Na venkově, hlavně velcí  sedláci  nepociťovali  takový  hlad  jako  ve  městech, ba dokonce s prodejem zemědělských produktů  spekulovali, na černém trhu prodávali za vysoké ceny a  peněz měli dost. Tak se stávalo, že  hodně rodin  vybředlo z dřívějších dluhů.  Lidé bez možnosti samozásobení  však měli  bídu, v obchodech na  příděl se dostaly koupit  nekvalitní  potraviny  (kukuřičná  mouka,  mouka  z viky, nečištěná  sůl),  lidé  se  živili  houbami  a sušeným ovocem (na Petrůvce  bylo   např.  58  sušáren  ovoce, lidé  sušené  ovoce vyměňovali  za jiné  potraviny).
        Pro  rodiny,  kterým  narukoval  k vojsku  jejich  živitel, byly poskytovány finanční podpory: o výdeji podpor rozhodovalo okresní hejtmanství, jeho  poradcem o situaci v rodinách byl slavičínský farář (ten na frontu nemusel). Manželky dostávaly podporu 1 - 2 K týdně, děti do  8 let 60 haléřů, starší děti  80 haléřů (lidé bez podpory jim to  záviděli, hlavně v den výplaty,  kdy tyto ženy si mohly dovolit koupit nějaký ten alkohol). Ve městech tato podpora byla nedostačující,  např. v roce  1916 dostávala matka  a 6 dětí příspěvek  60  K měsíčně,  ale  1q  brambor  stál  úředně 46K, v obchodech však nebyly k dostání a  na černém trhu na venkově byla cena  80  -  100K.  Lépe  zásobeni  byli  v Uhrách, lidé jezdili nakupovat potraviny  do Trenčína. Kontroly na  nádražích jim však proviant zabavovaly, lidé raději  z Trenčína chodili přes hranice pěšky. 
  V hospodářství  pochopitelně musely hodně pomáhat  i děti, trpěla tím  jejich školní  docházka.  Škola   beztak  místo  vyučování organizovala  sběr starého  železa, papíru,  kostí a  hader, děti chodily sbírat jahodové, malinové a  ostružinové listí na čaj pro vojáky.  V obcích  byly   pořizovány  seznamy  nadměrných  zásob jednotlivých zemědělců  a byly jim  předepisovány povinné dodávky obilovin,  brambor, sena  a dobytka.  V Lipové  obecní rada první příkaz  o dodávce  odmítla, ale  po důrazném  napomenutí okresním hejtmanstvím pak  již dále poslušně dodávky  plnili. V obcích byl též organizován  sběr barevných kovů  pro zbrojní průmysl  a sběr oděvů  pro  vojáky  v zimě.  I v kostele  se  sbíraly   peníze a potraviny pro  sociálně potřebné občany. V zimě, aby se ušetřilo uhlí, bylo omezováno školní  vyučování, rušila se některá vlaková spojení. Byly vypisovány válečné půjčky (celkem  8krát): v Lipové na první půjčku věnovali  obecní jmění ze  spořitelny ve Val.  Kloboukách, druhá půjčka 1.000 K byla z obecních peněz a sbírky občanů, třetí půjčka  totéž, na  čtvrtou půjčku  10.000 K si obec vypůjčila ve slavičínské záložně,  na pátou půjčku si  obec rovněž vypůjčila v záložně Slavičín  28.000 K plus výtěžek  sbírky občanů, na šestou půjčku si též vypůjčili 20.000 K a poslední půjčka z Lipové byla 10.000  K.  V Rudimově  válečné  půjčky  dosáhly  80.000  K.  Ve Slavičíně 4. půjčka  vynesla 94.000 K (z úspor  občanů v Rolnické záložně).  Pro  ty,  kteří  měli  uložené  peníze  (a vkladů bylo nadbytek),  byly válečné  půjčky  povinné  a   záložna  jim  je automaticky odepisovala. Po válce (v ČSR) samozřejmě tyto válečné půjčky vraceny nebyly, ani z nich nebyly placeny slibované úroky, avšak z dluhů u peněžních ústavů (i když byly tyto částky vybrány na  válečné půjčky)  musely obce  při splácení  platit ještě úrok 6,5  % .  Např. obec  Divnice zaplatila  tento dluh  až roku 1922 prodejem dubů z obecního lesa.
        Byly dále nařízeny povinné  oslavy státního charakteru, jako byly narozeniny  císaře  Františka  Josefa  I.,  oslava  dobytí Lvova, oslava pokoření  Černé Hory, oslava při  nastoupení nového císaře Karla a další oslavy.  Politický život (politické strany, volební boj  a  pod.)  úplně  zanikl,  ze  situace  těžili  Němci,  kteří například v hrádeckém velkostatku si upevnili své pozice. Smutnou charakteristiku té  doby je možno si  přečíst v kronice haluzické školy: “Na frontách krváceli otcové a bratři, ale ve městech a na vesnicích byly  taneční zábavy, plesy, hýření  nebralo konce. Čím více stoupaly  ceny, tím více  po penězích lidé  lačněli, lásky k bližnímu  a  soucitu  skoro  ani  nebylo,  mravy  poklesly  a lid otupěl.”

1914 
 30.  července  byly  v obcích  vylepeny  vyhlášky o mobilizaci,vyhlášku též četl policajt s bubnem. Nejdříve (v neděli 2. srpna) odjížděli muži do 38 let vlakem z Hrádku, Bohuslavic a z Bojkovic (dva vozy lidí z Rudimova). Na  nádraží se loučili muži se ženami a dětmi,  bylo plno naříkání.  Za pár dní  odjížděla druhá výzva, pak vojáci na zvláštní povolávací lístky a nakonec domobranci (do 42 let).
        Na žňové práce  zůstalo na vesnicích jen málo  lidí. Zbylí mužové museli po pořadí (podle  domovních čísel) hlídat železniční trať, silniční křižovatky a  mosty. Šířila se fáma, že  po zdejší trati bude  projíždět vlak,  vezoucí  státní  poklad. V Divnicích byla postavena na silnici barikáda z klád, kde byla kontrolována auta, z toho další  fáma, že je hledán ukradený  státní poklad, nebo že tu bude projíždět francouzský poklad pro ruského cara. Cizí osoby        byly  vyšetřovány pro  podezření  z vyzvědačství a  z diverzních akcí. Hrádeckým nádražím začaly  projíždět první vlaky s raněnými a s vystěhovalci z Haliče:   lidé  se  na  ně  chodili  dívat(i  Divničané  chodili  ke   trati)  jako  na  nějakou  exotickou   podívanou, podávali  jim balíčky s jídlem a kuřivem.  Vlaků však přibývalo, válka  se protahovala a  tak podávání balíčků  ustalo.  V prvním vlaku  s raněnými byl i stavitelský  asistent Bezrouk ze Slavičína, první  padlý slavičínský občan  byl Jan Krmenčík,  syn obecního strážníka.
        V obcích byly pořizovány soupisy neobdělané půdy, byl vydán zákaz prodeje brambor. Byl zaveden tak zv. letní čas, prý kvůli šetření petrolejem (nebyl  ale dodržován). Lidé  nechtěli platit kovovými penězy,  jen  papírovými  (chtěli  se  jich  zbavit, neměli k nim důvěru).
1915 
 Na frontách již byli vojáci od 18 do 50 let. Byly zavedeny lístky na  příděl potravin,  tak  zv.  chlebenky (poukázky  na zakoupení chleba -  buď týdně 1400g  mouky nebo 1960g  chleba na osobu, ne  však pro  zemědělce  -  samozásobitele),  dále  lístky  na maso,        petrolej a tak zv. šatenky. Větší přídělové lístky byly pro těžce pracující   (ve  Slavičíně   jich   bylo 637). 
 V okolí  bylo vytvořeno několik malých prodejen -  konzumů: v Nevšové, v Hrádku (specielně pro učitele),  v Bojkovicích  (pro zaměstnance pošt), pro železničáře  byl konzum až  ve Veselí. Obec  Lipová zakoupila 20q  rýže (k  odprodeji občanům),  dále odpadovou  sůl z Věličky (400 kg za  18,30 K). 
Zásobovací komise řídila  prodej mouky (300 kg z hrádeckého mlýna) pro  nejpotřebnější rodiny. Další  příděl pro obec  Lipovou bylo 100 kg  cibule, 100 kg slanečků  a dalších 500 kg rýže. Příděl slanečků byl i do ostatních obcí.  Pekařům  bylo zakázáno  péct drobné  pečivo (housky)  a na  mletí obilí  ve mlýně  muselo být  povolení -  až po  splnění povinných dodávek  obilí. Z toho vznikaly  tajné zabíjačky  prasat a mletí obilí “na černo”. I šrotovat obilí  pro dobytek a pro drůbež bylo zakázáno. Byl  zákaz prodeje smetany  a jogurtů, zákaz  používání mléka  ke krmení  prasat  a  telat. 
Byl zákaz zpívání národních písní. Na  svatodušní svátky byly  konány ve všech  obcích sbírky pro  invalidy,   kteří  se  vrátili   z fronty.  Byla   pořádána vlastenecká  sbírka  kovů,  ve  Slavičíně  bylo  sebráno  141  kg barevných kovů  a zasláno c.k. dělostřeleckému  skladišti v Brně, též  byl v obcích sbírán  ostnatý drát  (na frontové  zátarasy).  Vojáci -  zemědělci dostávali na jaře  dovolenou, aby mohli zasít obilí, obecní úřady jejich činnost na dovolené kontrolovaly. 
 Po vypovězení války Itálii  se na Slavičínsku objevili evakuovaní utečenci z jižních Tyrol a  italští zajatci (jeden z nich, řezník Guiseppe Moser  bydlel ještě po  válce se svou  rodinou v obecním domku   a  další   italští  uprchlíci   bydleli  ve  slavičínském chudobinci ještě v roce 1916. Zde žili velmi  nuzně, většinou to byly ženy a děti (i ve Vlachovicích), po válce se vraceli do svých domovů.
        Odběratelé  některých  časopisů  byli  policejně sledováni, např.  časopis “Česká dívka”, “Zvláštní  válečné zprávy” (časopis Svědků Jehovových, ten odebíral Jan Bača, obchodník hostinský na Petrůvce a Johan Weinstein, střižným zbožím ve Slavičíně).
O prohraných bitvách  se nesmělo  hovořit: zdejší  lékař dr. Jan Slovák byl udán za toto  na četnické stanici (udavačem byl zdejší poštmistr). Za  informace  o  uprchlých  válečných zajatcích byla vypsána  odměna  10  -  25  K.  Byla  zavedena  cenzura dopisů do zahraničí a ze zahraničí.
1916 
 Muži  50  -  55  letí  byli  odváděni  na šestitýdenní službu do    pracovních  oddílů  do  zázemí,  do  vojenské  služby byli rovněž povoláni starostové  a radní, kteří dosud  na vojnu jít nemuseli.  Pro 15 - 18 leté  mladíky byla konána  povinná vojenská cvičení.  Pro  vojenské účely  byli odvedeni  i koně.  Byly zavedeny  další přídělové lístky  na tuky, cukr a  kávu. Maso se prodávalo  jen v určité dny, byly zavedeny bezmasé dny (pondělí, středa, pátek), v ten se nesmělo  jíst maso pod pokutou 50  K, později byla zvýšena na 5.000 K nebo 6 měsíců vězení. Kteří  řezníci prodávali maso v zapovězený  den,  četníci,  kteří  to  kontrolovali,  mu zabavili živnostenský list.  Příděl tuku na  osobu na týden  byl 126g. Byl vydán  zákaz  používání  mléka  na  výrobu  zmrzliny,  čokolády a bonbonů,  rovněž ke  krmení dobytka.
     Byl zákaz  prodeje hovězího dobytka,  po soupisu všeho  dobytka v obci byl prováděn nucený odvod dobytka pro účely armády za úřední  ceny.  Byl nedostatek  kůže, dala  se koupit  jen draho na černém trhu. Byl zákaz svítit svíčkami na hrobech, doma se hodně svítilo loučkami jako za starých časů  (bylo málo petroleje). Vlakem směl cestovat jen ten, kdo měl potvrzení, že má nutnou cestu. 
V Lipové byl rozdělen příděl mouky pro nejpotřebnějších 85 osob po 2 kg. I pivo v hospodě bylo na příděl:  denně mohla osoba vypít jen jednu sklenici  (1 litr) a hospody  mohly být  otevřeny jen tři hodiny denně.  Za nedodržení  tohoto nařízení  byla pokuta  5.000 K nebo šest měsíců vězení. Tuhá zima a nedostatek uhlí a dříví způsobil
přídělový systém paliva.
        Ve Slavičíně  a v okolních obcích  pracovali i ruští zajatci  i v následujících  letech války  jako náhrada  za muže  na frontě. Na četnickou  stanici došlo  udání na  občanku z Hrádku, že  s nimi tancovala. Chudí občané (ženy, děti a starci) chodili pracovat za stravu  do Uher  (na Slovensko),  po skončení  sezony si přivezli domů i trochu obilí.
21.11.1916 zemřel císař pán František Josef I.
1917 
 Na frontu  byli odvedeni  i 17letí.  Příděl mouky  na lístky byl jenom  600g týdně  na osobu,  mléka 1/8  litru denně  na osobu. V Lipové  (ale i  v ostatních  obcích) stále  pracoval aprovizační výbor pro  rozdělování potravin chudým.  Petrolej byl na  příděl: domkáři 1/4  litru a sedláci  1/2 litru měsíčně.  V Divnicích byl petrolej  vzat  z obchodu  a   rozděloval  ho  (i  cukr)  místní aprovizační  výbor.  Chudí  měli  povoleno  zásobit se bramborami u rolníků, samozásobitelů. Četníci  prováděli rekvizice za pomocí občanů  z jiných  vesnic  (například  v Lipové  pomáhali četníkům v hledání ukrytých zásob občané z Petrůvky a naopak), to znamená, že  násilně vymáhali  dodávky obilí,  brambor a  sena. V Rudimově provádělo rekvizice dokonce vojsko.
        Z kostelů  byly  odebrány  zvony  jako  barevné kovy pro zbrojní průmysl.  Do  Bohuslavic  přišlo  oznámení,  že  na  druhý den si příjdou  vojáci pro  obecní zvon.  V noci  ho zdejší  občan Alois Častulík sundal se zvoničky a doma ho vhodil do studny. Vojáci ho ani po usilovném hledání nenašli a  odešli. Po válce byl pak zvon s velkou slávou znovu zavěšen.
        7.  května  byla  ve  Slavičíně  u  příležitosti nastolení nového císaře Karla I. na trůn vysazena u cesty k trhovisku (za továrnou Prabos  -  dříve  Svit)  alej  11  mladých  lipek,  (později však uschly).
        V Divnicích byli  ubytováni italští  uprchlíci, dostávali příděl brambor a mouky.
        Hlad měli nejen zdejší obyvatelé, ale i vojáci na frontách, řádil tam i tyfus a úplavice. Tyto nemoce byly zavlečeny i do zázemí, v Rudimově zemřelo na úplavici 11  lidí, příčinou jejich úmrtí byla i podvýživa  a  nekvalitní potraviny. V obecním hostinci tam byl sice zřízen lazaret, lidé však z neznalosti potřeby izolace svoji nemoc tajili.
        Potraviny se již nedaly koupit za  peníze, ale za kůži, za látky, ba dokonce za zlato a šperky.
        Někteří vojáci dostávali i krátkodobou dovolenou na sezonní polní práce nebo za dlouhou službu na  frontě, zpět se však nevraceli a schovávali  se doma  nebo na  různých místech.  Vojenská stráž  a četníci  je hledali,  často bylo  slyšet i  střelbu po lesích. Za každého chyceného  dostali 30 K a  vyznamenání, chycení dezertéři byli  pak posíláni  zpět na  frontu. Nejhorlivějším  byl při  tom zdejší  četnický  strážmistr  Hamada,  který  na Kochavci jednoho vojenského   zběha  (nějaký   Marek)  zastřelil   (28.10.1918  ze Slavičína uprchl a po válce nebyl za tuto vraždu vůbec potrestán, ale jen přeložen na jinou četnickou stanici).
1918 
  K válečným  útrapám přistoupila  i neúroda,  dobytek měl  hlad a        hynul,  časté byly  nucené porážky.  Děti do  školy málo chodily, protože učitelé buď byli v armádě, nebo po obcích museli pomáhat sepisováním zásob, dělat kontroly a  pod. Na jaře z front utíkali desertéři, vojáci  z dovolené se  již nechtěli vracet  na frontu uprchlíci -  říkali jim “zelené kádry” (z  Nevšové jich bylo asi 30,  např. Karel a Vincenc  Starý z č. 45,  nebo čtyři synové starosty Vojáčka) - se ukrývali  v Hladové dolině mezi Nevšovou a Petrůvkou, někteří  byli schovaní doma. Četníka,  který je přišel do  Nevšové hledat,  odzbrojili, svázali  ho a  s harmonikou  jej vodili po vsi. Za dva dny (20.  února) přišlo do vsi 30 četníků a téměř  200 maďarských,  němec.kých a  též i  moravských vojáků,  a ubytovali se  na obecní útraty  ve škole. Obklíčili  Nevšovou, že žádný nemohl ani do vsi, ani ven, desertéři však stačili utéct do lesa.  Vojákům se  podařilo chytit  jednoho cikána  (Josef Murko) a další dva desertované vojáky  (Josef Dulík a Ludvík Žák), další byl poraněný střelbou a brzo  nato zemřel (Cyril Remeš, zastřelil ho  slavičínský strážmistr  Hamada). Zbývající  zavřeli ve  škole i  s rodiči  všech  ostatních  desertérů.  Za každého chyceného desertéra byla vypsána odměna 700  K. Vojsko se v Nevšové zdrželo (a  bez výsledku)  téměř celý   měsíc. I  ve Slavičíně  v hospodě chtěli chytit jednoho nevšovského desertéra, ale utekl jim i když po něm  stříleli. Na Petrůvce byli  desertéři např. Josef Hubáček č. 47 a Gottfried č. 14 (po něm v lese stříleli četníci).  V září zase  přišla do Lipové v noci  setnina rakouských vojáků i se  slavičínskými četníky,  uzavřeli cesty,  obklíčili vesnici  a nikdo z obce nemohl odejít  (v každé zahradě  stáli dva vojáci).  Četníci pak prohledávali domy, chlévy, stodoly a hledali schované desertéry.  Podařilo se  jim  chytit  tři (František  Zycha, Emil Juřík a  ještě jeden), zbili je  a v poutech je  odvedli. Ostatní byli buď dobře schovaní, nebo se jim podařilo uprchnout do lesa.
          Jednou v neděli maďarští vojáci obstoupili kostel ve Slavičíně, a když lidé začali vycházet z kostela, chytali při tom desertéry.  Chytili  Ferdinanda Hyžíka  z Rokytnice,  zavřeli ho  do obecního vězení,  on  jim  však  odtud  utekl.  Sice  po něm stříleli, ale nezasáhli ho. Podobná akce na chytání desertérů byla i v Bylnici.
 26. května  se  konala  v Uherském  Hradišti  velká všenárodní protiválečná demonstrace,  které se zúčastnilo  na 30.000 lidí  z celého okolí. Z každé obce byl aspoň jeden  delegovaný, byli tam Valaši  od  Valašských  Klobouk.  Sociálně-demokratický  poslanec Sotolář v projevu  řekl, že v novém státě  již musí být dělnictvo svobodné. Lidé pak začali úřadům odpírat poslušnost.  15. června byly v Divnicích  obecní volby (podle nového volebního zákona), zvoleno 12 členů  obecního zastupitelstva, starostou byl zvolen rolník Jan Mach.
 28. října  byl proveden v našich  zemích státní převrat, vznikla Československá  republika.  Lidé  na  Valašsku,  zvláště někde na pasekách, si  jen velmi těžce uvědomovali hlubokou změnu  režimu, vždyť ještě před týdnem bylo ve slavičínském kostele kázání proti Masarykovi a  teď najednou byl  prezidentem. Zprávu o  převratu a vzniku  ČSR  přinesl  do  Slavičína  pošťák  z hrádeckého nádraží 28.10.  dopoledne,  hned  nato  se  rozezvučely  sirény  (cihelna Strážnický, koželužna  Pivečka, parní pila  v Hrádku). Ještě  ten den byla  v kostele sloužena  slavnostní mše Te  Deum, od kostela organizovali  sokoli  průvod  s lampiony  a  kapelou, učitel měl vlastenecký  projev, recitovaly  se vlastenecké  básničky a  byly zpívány národní písně, narychlo se šily červenobílé prapory.
   Toho  dne byla  v Nevšové  svatba: dopoledne  jeli do  kostela v klidu, když se však dozvěděli o státním převratu, nastalo veselí, střílení, odpoledne byla v Nevšové svatební taneční zábava (dříve to bylo zakázáno) a desertéři se přestali schovávat.
Byl dělán nábor do nové československé armády na obranu jižních hranic Moravy a Slovenska, hlásili se hlavně sokoli, poschovávaní vojáci ze  “zelených kádrů”, byli přijímáni  i dobrovolníci do 18 let (ze  Slavičína to byl František  Garaja). Tito pak nastoupili do  pluku  “Svoboda”  v Brně  (v  něm  byli  tři dobrovolníci ze Slavičína)  a  do  “Slovácké  brigády”  (v  ní  byli čtyři zdejší dobrovolníci).
 I.světová  válka skončila, vyžádala  si však mnoho  obětí. Kromě padlých  na frontách  byl z politických důvodů  vězněn v Brně na Špilberku zdejší obchodník Josef Latinák.
Padlí ze Slavičína:
A. Domorád              * 1887      + 1914
Jan Krmenčík              1888        1914
Václav Vrána               1877        1915
Alois Petráš                 1880        1915
Jan Málek                    1887        1915
C. Tauber                    1881        1915
Jan Zelený                   1867        1915
Goldbach                     1871        1915
Pazdera                       1871        1915
Karel Bor                     1895        1916
Rozenberg                   1880        1916
E. Strojil                       1871        1916
Janáček                       1896        1916
Josef Frait                    1873        1916
Karel Pivečka                1884        1916
Vojtěch Konečník           1897        1916
Frant. Horalík                 1881        1916
 F. Žák                            1898        1816
 A. Mikulec                      1890        1916
 Frant. Soja                     1896        1918
 Frant. Bor                      1897        1918
 Rudolf Pivečka               1892        1918
 Frant. Drgáč                                 1918
 A. Raška                       1898        1918
 V. Domorád                   1894        1918
 Rudolf Jurek                   1887        1918  (v Srbsku)
 J. Sviták                         1892        1918
 Jan Krmenčík                                 1918
 A. Mikulec                      1890        1918
Frant. Krmenčík
Josef Hloušek

Padlí z Hrádku:
Jan Latinák      * 1891      + 1917
Josef Šmýd         1892        1918
(třeba doplnit)
Padlí z Lipové:
        Josef Polách                 Josef Svárovský
        František Kolík              Vojtěch Svárovský
        Vojtěch Kocvelda             Nikodém Hamalčík
        Karel Gottfried              Josef Mikuška
Frant. Žáček
Rudolf Malík     Dalších 9 bylo zraněno, 9 bylo v ruském zajetí.

Padlí z Nevšové:
        Vincenc Váňa       * 1879      + 1914
        Alois Hergesel        1879        1916
         Antonín Petráš        1874        1916
        Ludvík Marcaník     1883        1917
        Josef Marcaník       1871        1918
        Josef Petráš           1879        1917
        Karel Hrbáček         1885        1917
        Jan Smolek             1874        1917
        Rudolf Dvorský        1875        1918
        Josef Stolařík          1865        1916
        Emil Plášek             1896        1916
        Jan Anders             1891        1918
        František Plášek     1865        1917
        Josef Zahálka         1893        1915
        Josef Sviták            1892        1917
        Jan Smýkal             1888        1915
        Cyril Pešek             1895        1915
        Vincenc Žák            1899        1916
        Josef Žáček            1889        1915
        Josef Chmela          1891        1916
        Vincenc Chmela       1895        1918   (bratři)
        František Daněk       1896        1918
        Emil Starý                1896        1916
        Ludvík Münster         1897        1917
        Josef Remeš            1895        1917
        Vincenc Žák             1884        1915
        Josef Žák                1886        1917
Vincenc Roubalík
Josef Dědek
František Dědek                          (bratři)
 Jako  invalidé se  vrátili: Vincenc  Pešek, Cyril  Pešek, Vincenc Žák,  Cyril  Petráš,  František Váňa, Josef Stolařík. Josef  Hlaďo zůstal v Rusku, oženil se tam.
Padlí z Rudimova:
    Karel Bača           Antonín Matouch
    Frant. Bělasta      Josef Mikulášek
    Josef Belžík         Frant. Plášek
    Karel Buštík         Frant. Ovčáček
    Frant. Diatel         Josef Pastyřík
    Frant. Kapusta     Josef Pastyřík
    Otto Plášek         Alois Petráš
    Frant. Kršek        Jan Vrba
    Petr Kršek
Padlí v Šanově:
        František Filák		19 let
        Josef Štefaník		46 let
        Josef Kopecký		36 let
        František Studeník		21 let
        Emil Ščuglík         24 let
        Metoděj Rokyta       34 let
        Ludvík Vrba          38 let
        Josef Bařinka        26 let
        Emil Mudrák          18 let
        Ludvík Vojáček       31 let
       Jan Rusek            30 let
         Alois Suchánek       18 let
            František Matušinec  31 let
        František Prchlík		21 let
        Karel Vránek			25 let
Alois Chmela
Antonín Chmela

Padlí v Bohuslavicích:
        Antonín Konečný          * 1891      + 1914
        František Konečný          1876        1914
        Josef Saňák                   1880        1914
        Gregor Trybus                1881        1914
        František Bureš               1884        1915
        Jan Viktorín                     1886        1915
        Metoděj Dvořák               1885        1916
        Jan Kovařík                     1890        1916
        František Marek               1877        1917
        Josef Viktorín                   1886        1917
        Jan Hrabina                      1892        1918
        Alois Míča                        1898        1918
        Karel Šmotek                    1899        1918

Padlí v Divnicích:
        František Zlámal           Karel Studenka
        Rudolf Valenta             Jan Strnka
        Karel Malovaný            Antonín Janáček
        Jan Boleček                František Ulbrycht
        Rudolf Sedlář              František Juřica
        Rudolf Feilhauer          Karel Daníček
        František Častula        Rudolf Trčka
 Dále bylo 12 raněných, tři  byli v zajetí. Pomník padlým nikdy žádný v Divnicích nebyl, ani pamětní deska.
Padlí z Petrůvky:
Josef Bača             * 1896        + 1917
František Bača	  1894		1918
František Boráň	  1871		1918
Karel Durďák		  1878		1917
Josef Gottfried	  1889		1918
Adolf Kovařík		  1889		1917
Josef Kostka		  1899		1918
Emil Lysý		  1881		1917
Jan Rak		  1888		1916
Jan Remeš		  1876		1917
Josef Suchánek	  1873		1915
Alois Tomeček	  1895		1916

        Řada  našich  občanů  bojovala  proti  rakouské  monarchii i jako legionáři  na  ruské,  italské, srbské či    francouzské  frontě, nebo i v řadách Rudé armády v Rusku.

Na italské frontě:
Václav Ocelík, Hrádek  
Antonín Seidl, Hrádek 
Antonín Janáček, Hrádek 
Jaroslav Zemánek, Hrádek  (ze Šanova)
Josef Súkaný, Hrádek
Josef  Soja, Slavičín
Josef Švábek, Slavičín
Karel Studenka, Slavičín
Jan Šuráň, Slavičín
František Krmenčík, Slavičín
František Bača, Rudimov
František Kantner, Divnice
Alois Holba, Divnice
Antonín Pavlík, Divnice
Josef Žeravčík, Divnice
Jan Zeman, Divnice
František Humpola, Šanov
František Krajíček, Šanov
Alois Súkaný, Šanov
Daněk, Lipová

Na francouzské frontě: 
Jan Žáček, Lipová
František Michalík, Hrádek
František Pešek, Petrůvka (padl)
Alois Pivečka, Slavičín
Karel Studeník, Slavičín
František Parýzek, Slavičín
Antonín Šuráň, Šanov

Na ruské frontě:   
Josef Šnobl, Slavičín
Martin Horňáček, Slavičín
Ludvík Kundrata, Slavičín
Čeněk Ocelík, Slavičín
František Ocelík, Slavičín
František Kužma, Slavičín
Ferdinand Stýskal, Slavičín
Antonín Horalík, Slavičín
František Matoušek, Slavičín
Karel Zahálka, Rokytnice
Vincenc Pešek, Nevšová
Dominik Diatel, Rudimov
Odehnal, Rudimov
Minařík, Šanov
Ludvík Strážnický, Divnice
Bohuslav Kostelecký, Divnice
    Garaja , Divnice (padl)

Ceny v letech 1914 – 1918 na     Slavičínsku :
(1914 – ještě v době před válkou, nebo na samém počátku války. 1918 – v posledních fázích války. Měna 1 K = 100 hal , samozřejmě rakouských).
Zemědělské produkty:
Pšenice (žito)	100 kg	1914		10 K
1918	500 – 1.000 K na černém trhu
ječmen		  “		1914		  6 K
1918	300 K na černém trhu
brambory		  “		1914		  6 K úřední cena
							 200 K na černém trhu
1918	36 K úřední cena
300 K na černém trhu
dřevo tvrdé na topení  m3	1914		11,60 K
1918	30 K
kráva			ks		1914		300 – 400 K
1918	až 20.000 K
hovězí dobytek – živá váha
(nucené dodávky pro erár)	1914		2 K/kg
1918	6 K/kg
kůň			ks		1914		600 – 800 K
1918	20,000 K
vepř vykrmený	“		1914		100 K
1918	až 3.000 K

koza			“		1914		20 K
1918	700 K
slepice		“		1914		1 K
1918	14 K
husa			“		1914		2 K
1918	60 K
mléko			litr		1914		0,26 K
1918	0,80 – 1 K
máslo			kg		1914		1 – 2 K
1918	14 – 54 K na černém trhu
vejce			ks		1914		0,10 K
					1918		1,10 K

Zboží v obchodech:
Sůl			kg		1914		0,29 K úřední cena
   Odpadová z Věličky				0,18 K   “
1915	0,31 K   “
1916	0,36 K   “   na černo dražší
mouka pšeničná	“		1914		0,40 K   “
					1918		2 – 5 K  “   150 K na černém trhu
      ječmenná	“		1915		0,60 K   “
cukr			“		1914		0,80 K   “
					1918		1,60 K   “
chléb			“		1914		0,22 K   “
					1918		0,50 K   “
maso hovězí		“		1914		1,20 K   “
1918	          18 – 25 K
     vepřové	“			1914		1,60 – 2 K úřední ceny
1918	          24 K úřední cena, 
52 K na černém trhu
sádlo			“		1914		1,60 – 2 K
                                                  1918             70 – 80 K na černém trhu
slanina			“	1914		1,80 K
1918	           60 K

povidla			“	1914		1 K
					1918		12 K

boty vysoké		pár		1914		14 – 18 K
					1918		300 – 600 K
obyčejné plátno	1m		1914		0,40 K
1918	          30 – 60 K
mužské sváteční šaty		1914		60 K
					1918		500 – 600 K		
černé uhlí		100kg		1914		3,90 K
			  “		1918		9,80 K
mýdlo			1kg		1914		0,80 K
1918	          28 K

------------------------------------------------------------------------------------------------------